Kirurger er ikke kjent for å være varme og koselige.
De er arrogante, utålmodige,
- ondskapsfulle, vanligvis. - Sats på vanlig cellegift
og immunterapi. Overlevelsesfrekvensen er lav, men det har vært mye suksess
med metastasektomi. Vi kan nok skjære dette ut.
Du skulle tro at de ikke har venner. Hvem kan tåle dem?
- Hva er det du skjuler? - Ingen ting. Det er bare arbeidsting.
- Hva er det? En kul operasjon? - Nei, det er ikke noe. Det er ikke noe.
Hva det enn er velger de meg. Jeg fløy solo. Dere har fremdeles støttehjul.
- Sikker på at du ikke vil fortelle ham? - Ja, jeg er sikker.
Greit. Hei, jeg har undersøkt masse informasjon. Les alt dette
- før du treffer kreftspesialisten. - Når?
Jeg ringte til dr Golding. Han henviste til Swender.
Jeg skal prøve å få deg inn i dag.
Hva gjør du her? Jeg fortalte at jeg har det bra.
- Du har det garantert ikke bra. - Hadde vært bra om Derek hadde det bra.
Har du fremdeles ikke hørt fra ham? Ingenting?
Izzie, tror du ikke at du bør ha sykemelding i dag?
- Hva? Hvorfor? - Siden dette er masse lesing,
- og du er syk. - Kommer du? Stor operasjon i dag.
- Ja. - Ja. Izzie, bare...
Men kirurger er som en dårlig forkjølelse:
Fæle, men standhaftige.
- Sjef, jeg må spørre deg om noe... - Sloan har du hørt fra Derek?
Nei.
Beklager. Hva sa du? Meredith.
Nei, vet ikke hvordan. Har ikke hørt noe. Ingenting i dag, ingenting
i går, ingenting dagen før. Og nei, jeg drar ikke ut igjen der.
Hei, hvem flyttet operasjonen min? Sjef? Sjef?
Ikke. Bare ikke. Han er et vrak. Han bryter ned foran øynene på oss.
- Derfor dør menn tidligere enn kvinner. - Tavlen er noe rot.
Han kan ikke miste Shepherd. Jeg hadde gått og snakket vett i ham,
- men jeg har for mye å gjøre. - Har du prøvd å ringe?
Rundt 100 ganger.
Nei. Åh, du...
Du vil jeg skal gå ut i skogen? Nei. Jeg går ikke ut i skoger.
Skogene er skitne og har mange, mange insekter.
Hva skal jeg si? Jeg kjenner ham knapt.
Du trenger ikke kjenne ham. Dere er kirurger, vært gjennom samme kriger.
Minn ham på at vi alle har vært der, men har kommet tilbake.
Du er litt bøllete, vet du det?
Jeg hadde ikke gjort det hvis det ikke fungerte så godt.
Dette er en av de største operasjonene dere kommer nær så følg med.
Pasienten er 38-år-gammel mann påkjørt av fyllekjører for 12 år siden.
- Han fikk alvorlige ansiktsskader. - Ingen nese, ingen lepper.
Det er derfor vi kalte ham Blåsehull. Han har hatt ni rekonstruksjonsinngrep,
ingen av dem har gitt full form eller funksjon.
Dette inngrepet har bare vært foretatt fire ganger.
Alle kandidater må gjennomgå omfattende psykologisk testing
for å fastslå om de kan takle prosessen.
Utover inngrepets psykiske dimensjon er det fare for avvisning eller infeksjon.
Han må ta antiavvisningsmidler livet ut som gir fare
for lymfom, diabetes, hypertensjon, nyresvikt.
- Jeg hørte dem kalle fyren Blåsehull. - Hva sa du nettopp?
Ingenting. Jeg bare hørte kallenavnet.
Ikke snakk mer. Noen gang.
- Søren! Blåsehull er riktig. - Hva fortalte jeg deg?
Kirurger: slemme, aggressive, ustoppelige.
Akkurat den typen folk du vil ha på din side når du har store problemer.
Mine damer og herrer, dette er David Young.
I dag skal han få en ansiktstransplantasjon.
Dr Hunt og gruppen hans skal hente ut donorgraftet.
Vi skifter ut 70 prosent av Youngs ansikt.
- Dere kan se mangelen her. - Eller her.
Donoruthentingen skal inkludere nesen, venstre øye, lepper, venstre zygoma.
Hvorfor vil allotransplantasjon fungere bedre enn tradisjonelle teknikker?
Det estetiske resultatet muliggjør renervering av nerver, som er bedre.
Veldig bra, dr Grey.
Vi plasserer lappen over Youngs ansikt.
- Hvordan vet vi at det fungerer? - Graftet blir rosa.
Perfekt.
- Dave, har du noen spørsmål til oss? - Har noen sett donoren?
Ja, han har riktig alder, hudtone og blodtype.
- Hvordan ser han ut? - Jeg tror du blir fornøyd.
Hva betyr det vel? Det er et ansikt, ikke sant?
Hvis jeg ender opp med noe bedre en pek og stirr på-frik,
anser jeg det for å være vellykket.
Karev, du er med meg og donoren. Vanligvis tar vi dem samtidig,
men donorens liv svinner hen. Få opp farten.
- Tusen takk. - Stevens, Grey.
- Ja. - Nei, den andre Grey.
- Virkelig? Flott. - Flott.
Du gjorde en fantastisk jobb der inne.
- Ring meg når pre-op-lab er kommet inn. - Dr Sloan, bare en assistentlege?
Vent på Bailey. Det er allerede mange nok.
- Hva i helvete? - Izzie, jeg tror ikke du har tid
- til å gjøre deg klar. - Ikke bekymre deg. Jeg ordner det.
- Fantastisk jobb. - Hun spurte ham sikkert ut i sengen.
- Hun får jobbe på Blåsehull... - Hold munnen!
Fullfør journalen. Jeg kommer tilbake.
O'Malley, Grey? Jeg trenger dere på pre-og post-op.
Der finner den største operasjonen i verden sted.
Ja. Halvparten av de vakthavende er med, derfor trenger vi gode assistentleger
på pre-og post-op. Yang, du kommer med meg.
- Opp til eliteserien. - Hva?
- Får hun en solo? - I dag?
Snill gammel dame med brokk, du klarer det.
Gratulerer. Jeg burde synes mer entusiastisk,
- men jeg er ikke så stor en person. - Ikke bekymre deg over det.
Er det feil å ha hat i hjertet ditt?
God morgen, miss Sulley. Jeg er dr Cristina Yang.
- Jeg skal reparere brokken din. - Fint å treffe deg.
- Har du noen spørsmål før vi begynner? - Ja. Gi meg vesken min.
Vennene mine ga meg en rekke spørsmål, og jeg husker ikke så mange av dem.
De er slike pessimister. De er alle på reise i Europa uten meg.
De truet med ikke å reise da dette ble et problem. Jeg sa nei til dem.
Nei. Vi har spart opp til dette i to år.
Det hjalp at vi klarte å få depositumet mitt tilbake med legeattest.
Cristina Yang. Ja?
Nei. Nei, det må være i dag.
Det er fjerde stadium. Hun må se dr Swender, ikke en partner.
Beklager. Jeg kan besvare spørsmålene når jeg undersøker deg.
OK? Referansen er Golding? Golding.
Det er litt tidlig på dagen for det, synes du ikke?
- Du høres ut som moren min. - Jeg møtte moren din. Jeg likte henne.
- Hvem sendte deg, Richard? - Bailey.
Selvsagt.
Jeg er lei meg for pasienten din. Jeg vet hvor vanskelig det kan være.
Hadde en pasient for et par år siden...
Ung mann, kanskje 50 år.
Enkel kneutskifting. Han var post-operativ, i fin form.
Jeg sa til kona at hun kunne få ham lunsj. En enkel kneutskifting.
Han hadde blitt litt kortpustet. Jeg ga ham blodtynnere
for et post-operativt pulmonalt ødem.
Og... det var ikke før han kastet opp mørkt blod, så meg rett i øyet,
og fortalte meg at han var døende at jeg innså det.
At jeg hadde tatt feil. Det var ikke PE. Han blødde innvendig.
Det hadde ikke vært livstruende, men blodtynnerne...
Jeg glemmer aldri uttrykket i konas ansikt
da hun kom tilbake med smørbrød i hånden,
og spurte meg hvorfor mannen hennes ikke var på rommet sitt lenger.
Hvordan lever du med det?
Å drepe ham.
Berøve ham fra konen. Hvordan lever du med det?
- Vi kaller det feilbehandling... - Jeg vet. Jeg spør om når du står opp,
hvordan ser du deg selv i speilet?
Du forstår, jeg er ikke...
Jeg spør.
Kan jeg få en av dem?
Ja.
Det er å ikke vite som er problemet. Ikke vite om han har det bra,
ikke vite om han kommer tilbake. Kanskje han har slått opp med meg.
Det er å ikke vite om jeg er singel som gjør meg kvalm dagen lang.
- Du lytter ikke til meg, gjør du vel? - Beklager.
Nei, nei, det er OK. Jeg forstår det. Du har solooperasjon og soldaten.
Det er et lykkelig liv. Du har ikke tid til meg.
Jeg har ikke hatt soldaten. Vi har kysset et par ganger.
Det er som venner med någå attåt... uten någå attåt.
- Fremdeles ingen sex. - Ikke et lykkelig liv.
Labresultater fra splenektomien.
- Spør vi? - Nei.
For han kan fortelle oss.
Kan du tenke deg? Denne fyren har familie, ikke sant?
Kone, barn? En dag får de se ansiktet hans på en annens kropp.
- Det er litt uhyggelig, ikke sant? - Young kommer ikke til å se helt
ut som donoren. De to personenes underliggende ansiktsstruktur kan være
- veldig forskjellig. - En persons identitet er mer enn bare
hud og ben. Hans uttrykk, stil, øyne.
Donorens familie ville ikke kjenne igjen dette ansiktet på noen annen.
- Transplantatkirurgene er rastløse. - De er alltid rastløse.
De kan ikke slappe av før de har levende vev i kjølebagen.
Jeg foretar den siste disseksjonen. Karev, hold til høyre for tinningen
og løft varsomt. Ikke riv kjøttet.
Supert.
Ømhet rundt innsnittet er normalt. Ingen tegn til infeksjon.
Kan du bandasjere om såret?
Megan, kan du gå til 20...
Gå til rom 2214 og bare ta ut drenet.
Når du er klar.
Det virker personlig, vi ville ikke spurt hvis vi ikke måtte vite det,
men har du sluppet en fjert ennå?
Beklager.
Vi kan ikke skrive deg ut før det skjer. Fjerten.
Jeg beklager. Jeg prøver å lytte, men skal de se slik ut?
- Lik hvordan? - Bløderen og Blåøyet.
Og hun der ser suicidal ut.
- Skal de liksom være leger? - Det er for tidlig å si sikkert.
- Vanskapninger. - Hva i søren gjør vi med dem?
- Kan vi plassere dem i et skap? - Vi bør snakke med dem.
Nei. Vi er fagfolk. Det er helt klart personlig.
Dessuten kaster vi da bort tid, og går glipp av solooperasjonen
- eller ansiktstransplantasjonen. - Det er et godt poeng.
- Så vi bør nok ignorere det da. - Ja, bare ignorere det.
- Det er det faglig riktige å gjøre. - Faglig...
Det er viktig at du tar alle medisinene...
Fare for avvisning og infeksjon. Jeg vet det. Dere har innprentet det
- tusen ganger. - Er familien din her ennå?
Jeg spør fordi noen må ta hånd om deg etterpå.
Jeg har ikke noe familie, men vennene mine kommer etter operasjonen.
Jeg er så spent på å møte dem og vise dem det nye ansiktet mitt.
Vi møttes på et praterom på nettet for orkideelskere.
Vi har aldri virkelig møttes, så...
Dave, etter operasjonen, bidrar denne anordningen til å unngå lungeproblemer
ved å trene musklene du bruker til å puste.
- Jeg vil du skal trene på det nå. - Sitt rett opp og ned.
Pust lett inn tre ganger og blås så inn i den.
- Hullet. - Sånn ja!
Begge to, på korridoren, nå! Tror dere virkelig det var greit?
- At det var på legevis?! - Finn noe annet å gjøre.
- Hva i helvete er det som foregår her? - De fortalte upassende vitser
på pasientens bekostning. Rett overfor ham.
Jeg har prøvd å lære dem opp, og de var ondskapsfulle og upassende.
Så de oppførte seg upassende. Vet du hva annet som er upassende?
Dette. Du.
Dette tilfellet er babyen min. Jeg har planlagt det i tre år,
og du får ikke komme og ødelegge det.
- Du får ikke være med på operasjonen. - Nei. Han trenger meg der inne med ham.
- Du kan ikke la ham være alene med dem. - Vil du være der for følelsene hans,
kan du være der før og etter operasjonen,
men kom ikke inn på operasjonssalen min. Hva som enn foregår med deg
få det under kontroll.
- Jeg fant dem. - Hva?
- Spørsmålene om operasjonen? - En av vennene mine, Phil Ferguson,
han er pensjonert kirurg. Han ba meg stille deg spørsmålene.
Jeg finner ikke brillene mine. Vennene mine skulle vært her.
Jeg la brillene fra meg her et sted, de finner dem.
Vil du endelig kunne løfte opp barnebarna? Et spørsmål fra en lege?
Nei, de andre vennene mine hjalp meg med spørsmålene. Jeg la til noen egne.
Som, "Vil det gjøre vondt?"
Vil det gjøre... vondt?
- Du får bedøvelse. - Ja, jeg vet det.
- Jeg mener etterpå. Gjør det vondt? - Forvent normal postoperativ smerte.
Ja? Ja. Nei, det er fantastisk. Jeg tar det.
Takk så mye. Jeg kontakter henne med én gang.
2.30. Når som helst fungerer.
Så jeg har dekket 22, 13, 19 og 33.
Ja, OK. Jeg har 2011 og 2007.
Meredith, det er noe i veien med Izzie.
- Hva mener du? - Jeg vet ikke.
- Jeg vet at noe er galt. - Vi drukner i turnuslegedrama.
Vi trenger ikke assistentlegedrama óg.
Hun sier i fra hvis hun har problemer. Inntil da, bare ignorer det.
Jeg gjentar, ignorer det.
- Hva i himmelens navn foregår her? - Et personlig problem.
Vi prøver bare å gi dem litt privatliv.
Jøss, tror dere et sekund at jeg ville bli involvert i turnuslegedramaet?
- Vi var ikke så ille. - Gifte seg i Vegas.
Bli sammen med vakthavende. Kutte hjertepumpeledninger. Trenger ikke like,
- men dere må administrere det. - Vi har det under kontroll.
Vent! Jeg elsker deg Megan!
Hei, er alt i orden? Åh, herregud, jeg er så lei meg.
Hva det nå enn er dere to har på gang, må det stoppe nå.
- Jeg mente ikke å... - Ikke snakk mens hun snakker.
Dere skremmer pasientene. Dere får sykehuset til å virke tåpelig.
- Dere får oss til å virke inkompetente. - Ikke en god idé.
Bare hold dere unna hverandre. Så mye som en tåre eller et blikk på hverandre,
- så er det over. Nei! - Jeg forstår ikke.
- Ikke snakk mens jeg snakker. - Det var det jeg prøvde å fortelle...
Nå kom dere ut! Gå!
Ikke sammen.
Det kjentes bra.
- Kalte du på meg dr Bailey? - Ja.
Har du avsluttet din del av ansiktstransplantasjonen?
Jeg ryddet plass i timeplanen min for å se Sloan og Yang operere.
Hva du enn trenger, håper jeg det ikke er for tidkrevende.
Det avhenger helt av hvor raskt du kan kjøre og snakke.
- Hva sier du? - Du må kjøre ut i skogen
og overtale Derek Shepherd til å komme tilbake hit.
Og jeg tror du også kan møte på Callie Torres. Med et punktert dekk.
Eller en brukket hæl. Eller en øksemorder.
- Mener du det alvorlig? - Jeg sendte Torres etter Shepherd,
og hun har forduftet. Telefonen hennes går til telefonsvarer.
Jeg er ikke typen som får panikk, men jeg er tilhenger av TV på dagtid.
Mine ville scenarioer... Glem dem.
Du må hente Torres og Shepherd og få dem tilbake hit
- før sjefen merker at de er borte. - Shepherd har vært borte hele uken...
Hunt! Du overlevde en krig, du kan gjøre dette.
Jeg vet jeg kan gjøre det. Jeg sier at jeg ikke vil det.
Folk sier ikke "Nei" til deg, gjør de?
Ikke når jeg sier "Vær så snill".
Jeg sier "Vær så snill"!
Operasjonssalen klar, transport på vei.
- Er du klar? - Jeg har vært klar i 12 år.
Sa du at du hadde venner som skulle komme og ta hånd om deg?
- Ja, etter operasjonen. - De kommer nå.
Overraskelse!
Hei. Det er meg, Sheena.
Du kan sikkert fortelle det fra min Vanda roeblingiana.
Jeg håper du ikke har noe i mot at vi kom tidlig.
Vi tenkte vi burde være her gjennom alt. Sikre at du visste...
Ut. Få dem ut. De er fremmede. Jeg vil ikke ha dem her.
Vi er ikke akkurat fremmede.
Vi har pratet hver kveld, kvelden gjennom, i årevis.
- Vi fløy hit... - Ut! Vi har aldri møttes.
Dere kjenner ikke meg, vet ikke noe om meg. Ut!
Få dem ut! Ut. Ut!
Ut!
Hei. Fikk du oppkallingen min? Jeg fikk timen.
Den er om rundt 15 minutter. Er jeg ikke utrolig?
Vanligvis tar det uker å komme inn. Ser du på forskningen?
- Alvorlig, kan jeg bare spise? - Nei.
- Beklager. Du har ikke tid. - Tid til hva?
Til å gjøre... Det er en klystér.
- Izzies klystér. - Ja.
Jeg skulle hatt en klystér i dag, men bestemte at det kunne vente.
- Snakke om noe annet? - Vi må snakke om det.
Du har klaget over at du er virkelig forstoppet.
- Jeg skaffet deg time. - Hvis du trenger en klystér,
- bør du ikke ha pommes frites. - Fikk du henne time for klystér?
Du kan ikke bare si at du er helt forstoppet og så bare sitte der.
Hvis du bestemmer deg for å ha en klystér,
- bør du ha en klystér. - Kanskje det er du som er forstoppet.
Solooperasjonspanikk? Vet du hva?
Jeg gjør meg klar. Hvis du ikke takler det, tar jeg over.
Jeg gjør ikke... OK. Du vet...
Jeg bare sier... klystér kan være alvorlige saker.
OK. Izzie, klystér er kode for hva?
- Mitt klystér, mitt problem. - Femten minutter!
Dette er en virkelig rar dag.
Jeg var annenårs assistentlege. Bilulykke kommer inn.
Foreldre i forsete. Tre barn i baksete. Barna var OK. Foreldrene
litt mørbanket. Ikke noe ille, prating og latter på akutten.
Det viste seg at begge foreldrene hadde massive indre skader.
Jeg opererte på begge den kvelden. Timevis.
Mistet begge to.
Hadde jeg vært raskere, skyndet til CT, visst hvor ille de var fatt tidligere,
men... jeg gjorde ikke det. Det eldste barnet var ni år gammelt.
Da jeg kom ut for å fortelle dem om faren,
trøstet han tre- og femåringen om moren.
Jeg får aldri det bildet ut av hodet mitt. En ni år gammel gutt
som prøver å holde disse to små, armene hans var ikke store nok.
Jeg vet ikke hvordan jeg kom tilbake neste dag.
Jeg tror en del av meg aldri gjorde det.
Jeg er overrasket over at du ikke snakket om Irak.
Jeg snakker ikke om Irak.
Poenget mitt var at jeg fortsatte...
Du vet jeg... jeg kom tilbake.
Jeg møtte opp. Jeg...
Jeg møtte på jobben, vet du?
Du dør innvendig...
Du dør innvendig fordi hvis du følte det.
Hvis du lot deg selv føle det, er det umulig å gå tilbake.
Umulig.
- Brøt du avtalen? - Cristina, da.
Jeg utnyttet hver en tjeneste jeg hadde her på sykehuset og mer.
Swender er den beste kreftkirurgen. Hvorfor gikk du ikke?
- Hvorfor bryr du deg så mye? - Hvorfor gjør ikke du det?
Jeg jobber veldig hardt med dette. Det minste du kunne gjøre...
De kalte fyren Blåsehull. Ikke bare turnuslegene, Alex.
Hva vil de kalle meg når jeg blir pasienten?
- Sveitserost til hjerne? - Nei, det er langt og tungvint.
- Blåsehull er fyndig. - Jeg vil ikke være et kjøttstykke
mens dere alle kjemper om hvem som får snitte meg opp
- og så ler mens dere gjør det. - OK, dette her,
det er en følelsesmessig greie du har,
som er hvorfor du må fortelle Meredith, eller George...
Jeg forteller ingen, så bare glem det!
Nei! Du kaster ikke dette over på meg. Du dør ikke i armene mine.
- Fortell dem, eller så gjør jeg det. - Jeg vet ikke om jeg vil ha behandling.
Jeg vet for mye. Jeg vet hvor voldsomme inngrep er.
De kommer til å skjære i hjernen min, dele opp buken min
og trekke ut organene mine. Og for hva?
Operasjoner mislykkes hele tiden. Derek Shepherd er i en sørens skog
fordi vi mislykkes hele tiden!
Selv hvis de gjør alt, har jeg en fem prosents sjanse for å overleve.
Fem prosent.
Hvorfor ville jeg gå gjennom helvete, fylle venene med gift,
bestråle hjernen min hvis det uansett ikke virker?
Hvorfor fortalte du meg det da?
Hvis du ikke vil ha hjelp og du ikke skal gjøre noe med det,
hvorfor fortalte du meg?
Hold munnen. Glem at jeg fortalte deg noe.
Izzie!
Du må be dem komme tilbake, Dave.
Du er kirurgen min, ikke sant? Du er ikke psykologen min.
- Så hvorfor gjør du ikke jobben din? - Jeg kan ikke gjøre jobben min lenger.
Det tok oss tre år å finne rette kandidat, og litt av grunnen du
er rette kandidat er at du har et støttesystem etter operasjonen.
Du kan ikke gjøre det alene. Etikkpanelet lar meg ikke
la deg gjøre dette alene. Du trenger vennene dine.
Ser du den orkideen?
Den er stygg. Til enhver som ikke kjenner orkideer er den mørk og henger
og er stygg hvis du ikke kjenner den.
Med mindre du vet om tilpasningen dens, hva den gjennomlevde,
og hvor sterk den var for å overleve.
Et bilde av den orkideen, var eneste bildet vennene mine hadde sett av meg.
Det var slik jeg ville de skulle se meg inntil jeg fikk mitt nye ansikt.
Folk ser bort fra meg.
Barn gråter og voksne vrir seg.
De ser bort.
Jeg ville ikke at vennene mine...
Jeg ville ikke at de noen gang skulle ha grunn til å se bort.
De så ikke bort.
Vennene dine vridde seg ikke. Ikke en eneste av dem.
De så ikke bort. Du så bort, du stolte ikke på dem.
Du så bort fra dem.
La oss ringe dem. De fløy helt ut hit.
La oss bare ringe dem. Det er ikke for sent.
Hvis du vil ha denne operasjonen, Dave, så må du gi dem en sjanse.
Sjef?
- Dr Bailey? - Hvordan er humøret?
lvrig. Engstelig. Jeg er spent på Sloans ansiktstransplantasjon.
Jeg er litt bekymret over Derek, men alt i alt...
- Ser jeg ut som en terapeut? - Du spurte.
Jeg har mistet Hunt og Torres. Jeg sendte dem for å hente Shepherd,
og har ikke hørt fra dem siden.
Jeg prøvde å løse Shepherd-situasjonen for deg.
Men det ser ut som om jeg gjorde det tre ganger verre.
Så jeg forteller deg, og det neste jeg gjør, tror jeg,
er å ringe politiet.
For jeg er halvt overbevist om at de alle er døde.
På et spyd hos en enarmet mann som snurrer dem til kebaber.
Det er hjernen min, den tar meg dit.
- Ikke vær for hard mot deg selv. - Det er en vanskelig beslutning.
Ja, du har vært med Pierce hele året.
Bare lytt til hjertet ditt...
- Hvorfor begynner de sent? - Et problem med mottakeren.
De har bare noen få timer igjen før ansiktet ikke kan brukes lenger.
Sloan må frike ut, ikke sant?
- Samlivsknuser. - Hva sa du? Hva sa du?
- Gutter! - Dere to, ut. Du, kom med meg.
- Kom igjen. - Hei, kamerat.
Du må begynne å snakke ut. Du må begynne å snakke ut nå.
- Jeg kan ikke. Snakk med Steve. - Du må begynne å snakke ut
for hvert øyeblikk begynner de den ansiktstransplantasjonen.
- Vennen hennes... - Bestevennen.
...skal ha sin helt første solooperasjon, så...
...vi har ikke mye tålmodighet nå. - Jeg har ikke rett...
Greit! Du skal fortelle meg alt som foregår.
Eller så ved hver rektal undersøkelse eller en infisert abscess,
så skal den ha ditt navn på den. Hver gang!
Megan var med Pierce. Men de gjorde slutt.
Under bruddet, lå hun med Steve.
Så kom hun sammen igjen med Pierce. Men Steve sendte henne en e-post
om hvordan de lå sammen. I stedet for å sende e-post til henne,
trykket han på Svar til alle, så det gikk til en mengde folk.
Én av dem var Pierce. Nå sier Steve at han elsker henne.
Pierce vil drepe ham. Megan er helt utfriket
fordi... Vent. Så for en stund siden,
sendte noen en tekstmelding. Jeg fikk den ikke, fikk ikke sett den.
Den kom bare til visse folks telefoner.
Hvorfor skulle de komme tilbake? Jeg var ondskapsfull. Jeg var hatefull.
Du var redd. De overrasket deg.
Du var i sjokk. Det var ikke det du forventet. Du var...
- Du var bare... - Jeg var fæl.
Du var redd. Og du prøvde å beskytte dem.
Hvis de er vennene dine, forstår de det.
Jeg ville ikke dere skulle se. Dette.
Denne styggheten er ikke meg.
Jeg ville ikke at dere skulle se den.
Dette her,
ser akkurat ut som Coryanthes speciosa.
- Ser dere det? - Hun har rett.
Fargene er helt like.
Lykkes ikke operasjonen, avviser jeg donoransiktet, blir jeg styggere.
Jeg blir... jeg blir enda styggere enn jeg er akkurat nå.
Ikke kall min kjære venn stygg.
Du er en overlever.
Og det sees på hele ansiktet ditt.
Hva i søren er dette? Det er ikke greit.
Jeg har et sykehus å drive. Og Derek! Hva er i veien med deg?
- Vi har alle vært der. - Vi sa det.
- Vi har alle hatt vanskelige tap. - Han vet det.
Vi møter opp neste dag og prøver å redde det neste livet.
- Ja, vi har dekt det også. - Greit, hva med dette?
Ingen ting vi gjør kan stoppe døden.
Vi kan stagge den nå og da. Men alle dør.
Og det er ikke på grunn av oss.
Jeg tok i mot en gravid kvinne for en enkel operasjon, og sviktet helt.
Det er mitt ansvar. Jeg bør føle meg dårlig over det.
Og du? Du bør føle deg dårlig over at mens jeg var her,
sendte du Meredith ut hit med håp om en ring. Hvorfor gjorde du det?
Hvorfor i himmelens navn gjorde du det?
Jeg prøvde å hjelpe til.
Hun ville ikke komme.
Hun ville la deg være her ute alene...
- Jeg prøvde å hjelpe. - Prøvde å hjelpe deg selv, ikke meg.
Deg selv.
Jeg sendte ringen ut i skogen.
I skogen.
Du ødela meg.
Dette var siste innsnittet. Vi plasserer ansiktsgraftet.
Jeg kobler til årene og nervene. Få mikroskopet klart.
Ja, med en gang.
OK, folkens. Det er tid.
- Har du satt nytt ansikt på noen før? - Virkelig?
Jeg tar høyre side. Du tar venstre.
Veldig varsomt.
Det var det. Ta den tid du trenger. Han drar ikke noe sted.
Mange takk.
Se venstre munnviken hans. Det er bare litt forskjøvet.
Der har vi det. Forsiktig rundt øynene.
Bra. Veldig bra dr Grey.
- Ut. - Nei.
- Ut! - Nei!
- Richard, kom deg ut! - Nei!
Jeg har ødelagt liv før. Flere faktisk.
Ditt er ikke ett av dem. Jeg sendte kvinnen du elsker, ut hit for å hjelpe.
Jeg sendte kvinnen som elsker deg, ut hit for å få deg tilbake til livet.
Hvis du roter det til, er det din skyld. Jeg går ikke med på det.
Du er redd, full, vet ikke hvilken vei er opp.
Du slo din beste venn med knytteneve, kastet ring på Meredith, vil få meg ut.
Jeg går ikke med på det!
For jeg er eldre enn deg, og har vært der du er.
Du har vært full i noen dager. Jeg var full i årevis.
Og jeg vet at du kommer til å trenge minst én venn
når du kommer ut av det hullet du graver.
Jeg håper du snart kommer ut av det.
Jeg er her når du gjør det.
Jeg tror ikke jeg kan få henne tilbake.
Ringte du til henne?
Hva skal jeg si?
Jeg hadde et sidesprang i årevis.
Da Adele fant ut, på et vis...
Tok hun i mot meg igjen.
Du kan komme deg tilbake...
...fra enhver ting.
Dette er førsteåret som assistentleger.
Hvis dere ikke står sammen nå, klarer dere det ikke.
Greit. Her er hva som skal skje.
Dere skal alle sammen få vettet som gud ga dere
og aldri oppføre dere slik innenfor dette sykehusets fire vegger
igjen. Dere er leger.
Pierce, få en ispakke og legg den på det rennende, fæle øyet.
Og, Steve, gå til akutten og få den usanitære,
blodige hånden på røntgen og sydd.
Og Megan, gå til kvinneklinikken for ja, du er gravid.
Det var veldig Bailey.
- Er du klar dr Yang? - Vent! Jeg beklager.
Jeg trenger en ting fra deg før jeg mister bevisstheten.
Jeg har ikke bedt om mye. Du har ikke besvart spørsmålene mine.
Jeg forstår du har det travelt, men jeg er redd.
Jeg vil ikke dø. Jeg vil dra på reise til Russland med vennene mine.
Jeg er vel en sprø gammel dame for deg, og det er kanskje et dumt lite inngrep,
men jeg trenger at du forteller meg at det vil gå bra.
Du er jo tross alt kirurgen min.
Det er ikke et dumt lite inngrep for meg, miss Sulley.
- Og jeg skal få deg trygt gjennom det. - Fint.
Mange takk.
Nå er jeg klar.
Izzie har 4. stadium metastatisk melanom
som har spredd seg til hjernen, leveren og huden hennes.
Hun har kanskje bare måneder igjen og hun vil ikke ha behandling.
Hun trenger hjelp.
Skalpell.
Ikke prøv å snakke. Det gjør bare vondt.
- Du var flink. - Kan han se sitt nye ansikt?
- Jeg tror han svært gjerne vil se det. - Det er fremdeles tidlig.
Det er veldig hovent og blåmerket. Vevet trenger tid til å sette seg.
Men ja. Jeg skal gi dere en liten titt.
AKKUTTINNGANGEN
Noen ganger mislykkes vi, men det er ikke alltid tilfelle.
Jeg vet.
Blåsehull har nytt ansikt. Og hva folk kaller ham for å komme gjennom dagen...
Jeg vet det.
Jeg fortalte Alex. Og Bailey.
Og de forteller Meredith og George.
- Cristina... - Jeg kunne ikke gjøre jobben min.
Jeg tror du kom til meg for hjelp, og det er hva jeg gjorde.
For noen ganger vinner vi Izzie.
Og jeg vil at du skal kjempe.
Greit? Hva det enn betyr, vil jeg at du skal kjempe.
Tusen takk.
Dr Grey.
De tror at du utnytter meg, at jeg bruker deg.
Men de kjenner ikke oss.
De tror at vi er stygge, men jeg vet at vi er vakre.
Og vi kan tilpasse oss et fiendtlig miljø.
- Takk for at du kom. - Takk for at du ringte.
Jeg elsker deg.
Jeg vet det.
Ville du fremdeles elsket meg hvis jeg ikke var kirurg?
Nei.
Nei, fordi Izzie...
...har hudkreft som har spredd seg til hjernen hennes.
Du er en av rundt 20 personer i verden som kan redde henne.
Jeg vet ikke om jeg respekterer en som kan gå bort fra en slik gave.
Så vær snill å ikke gjøre det.
Her er skannene hennes.
Det er ganske ille.
Å være lege passer ikke godt for å bli venner.
Kanskje fordi liv og dødelighet...
... er i ansiktene våre hele tiden.
Kanskje fordi vi ved å stirre døden i øynene hver dag...
... tvinges til å vite at livet...
... hvert minutt...
... er lånt tid.
Og hver person vi lar oss bry oss om...
... er bare ett tap til, i fremtiden en gang.
Av denne grunn,
kjennerjeg leger som bare ikke gidder å få venner i det hele tatt.
Men resten av oss...
... vi gjør vårt for å flytte grensen.
Å skyve hvert tap...
... så langt bort som mulig.